Ђорђе Чварков

Детињство
Чварков је рођен у Тителу. Одгајала га је Баба, уз помоћ своје пријатељице госпође фон Шилович (фрау Шиловичка) и првог комшије Жике. Убрзо се преселио на Пејићеве салаше, где живи и данас. О његовом детинњству се из серијала може сазнати доста тога: У једној епизоди се открива да га је Жика одгајао у духу кинеске традиције. Још као дете западао је у најневероватније прилике. Тако је гледао Бабу како се карта, изгубио свог првог љубимца (ког је Жика прегазио моором АПН-цом) и још много тога. Похађао је школу за талентовану децу у Перлезу. Неки од његових школских другова су Пура Моца, Лепа Јела, Стева (Стевица), Пера (Перица), Дебели Сава (ком је посветио песму) и његов некад најбољи друг, а данас заклети непријатељ Бела Михаљ.

Запослење
Из серије се могу закључити да је Чварков био запослен на више места: у кобасичарији, у погребном предузећу ("Вечни мир"), у „Тиском цвету” као конобар, где је крао из касе и пио вињак, а потом подригивао и вређао госте, као инструктор веслања на Тиси, где је веслом изударао једног човека, такође је радио и као шеф фолклора у Вилову и у државном предузећу где и данас ради.

Посао у кобасичарији
Чварковово прво запослење је било у кобасичарији „Венац“ где је радио „на сушеној роби“. Он често прича доживљаје из тих дана. Тамо је стално јео виршле и много је прдео због тога, па су често морали да отварају прозоре. Једном се прејео кулена, па се замало усрао на сред погона. Тај дан је запушио чучавац у клозету па су морали мајстора звати. Запослио је и дебелог Саву и онда су заједно крали кулен и преједали се за време паузе, па потом до краја радног времена срали у клозету.

Државни посао
Као аутономаш, Чварков је брзо нашао запослење у Војводини која је имала високу аутономију. Ту се упознаје са Марјановићем, такође аутономашем, са којим је штетио фирму, као генерални и финансијски директор (мењали су функције, да не би били ухваћени). Падом аутономаша, Марјановић је пензионисан, а он је ражалован у архиваторско одељење, где је тек касније постао главни архиватор. На овом послу Ђорђе се сусреће са бројним тешкоћама. Предмети се не решавају, а најпознатији предмети су: Предмет Корњаче Радета, Предмет Митра (Митровог Митра) Митра - рекордер по трајању: 37 година му је решаван предмет и достављен му је постхумно јер је умро пре краја поступка и Предмет Куротресина Анке.

Остали послови
Чварков и Баба, заједно са комшијама фрау Шиловичком и Жиком, имали су широк спектар делатности како би дошли до лаке зараде. Тако су: шили опрему за „Банатске шоре“ (дечију игру), направили кладионицу, правили кишобране. Сваки од послова је пропраћен низом комичних детаља, нпр. дршке за кишобране су правили од шведског челика, са Жикиног „Волва“ ког су секли у фронцле, а свака дршка је имала 15 до 15,7 кила. Посао са кишобранима пропао је 90-их када су почеле да се отварају „Кинеске радње“.

Ипак, најдуготрајнији посао је фарма пилића (цверглана). Пилићи су такође учествовали у низу комичних ситуација, почев од тога како се правио кокошињац (Жика је украо прагове са пруге док је био железничар) до њихове продаје Русима (преко директора Добросављева) или Македонцима (Чварковљевом пријатељу и пословном партнеру).

Карактер лика
Чварков је замишљен као сваки „Лала“ - може са свим цвећем док није коров. Ипак, то није у потпуности тачно, јер Чварков мрзи дођоше одакле год они били. Не воли Србијанце, Личане, Босанце, Хрвате, Кинезе, Црногорце, па чак и Банаћане, а некад и Сремце. Његова основна карактеристика је склоност претеривању и измишљању, иако се некако увек испостави да он није у потпуности лагао тј. измислио догађај. Често цитира песнике и естрадне уметнике (Бранко Радичевић; Мишо Ковач, Цеца, Рибља Чорба), али многе песме и измишља. Неки од тих „хитова“ су: Седма срећа сија, Сок од зове, Време лети и неки други. Чварков је веома емотивно везан за Бабу, Жику и фрау Шиловичку, своје пилиће и неке људе, махом Војвођане и Мађаре. Велики је фан К.у.к. културе.

Чварков је велики фан Балашевића и Демиса Русоса (који га је спасао у кафанској тучи, а сада су добри пријатељи) и његове песме "Una Paloma Blanca", ког и Баба веома воли. Остало му је само четири године до пензије, коју жељно ишчекује јер му је доста „Динароида“ и „Балавца“ како назива своје колеге.

По темпераменту је најчешће миран и не претерано ратоборан. Током ратова у Југославији није се истицао за разлику од колеге Тorb.

Nikada se nije ženio ali je poznato da postoji izvesna nesuđena gospođa Čvarkov koja se preziva Bugarski.